Jane?
- Bună, Lisbon. - Ce faci?
Lucrez.
Aici e lumea reală. Avem un caz. Trebuie să plecăm.
Da. Bine.
Să mergem.
Crezi că eşti foarte misterios.
- Ştiu ce faci acolo. - Zău? Ce?
Faci o listă, încercând să-ţi dai seama
care dintre cei pe care i-ai întâlnit e Red John.
Nu doar l-am întâlnit, am şi dat mâna cu el.
- Câţi oameni sunt pe listă? - Mulţi.
Avem un bărbat împuşcat. 20 şi ceva de ani.
S-a întâmplat cam acum o oră. Fără acte de identitate.
Cine a anunţat?
Barmanul. Îi luăm o declaraţie.
- Ce spun martorii? - Nu ştiu sigur. Cho vorbeşte cu ei.
- L-a văzut medicul legist? - Da, e pe drum.
- Ce e chestia aia de pe faţa lui? - Ce?
O, Doamne!
La mulţi ani!
Ce se-ntâmplă?
Intraţi!
Doamnelor şi domnilor, acum zece ani, Teresa Lisbon
a părăsit departamentul poliţiei din San Francisco
pentru a se alătura Biroului de Investigaţii California.
Azi, ea este, fără îndoială, cea mai exuberantă
şi cea mai bună trăgătoare din întreg statul California.
La mulţi ani, şefa!
Am putea porni muzica, vă rog?
- Habar n-am. - Să petrecem!
- Felicitări, Lisbon! - Mulţumesc, Ron.
- De ce aţi făcut asta? - A fost ideea lui Rigsby.
Da?
- Se dezbracă? - Da.
- Doamne! - Felicitări!
- Mulţumesc, Ray. - Haffner. Mă bucur să te văd.
Ştii, chiar mi-a făcut plăcere să lucrăm împreună.
- Aş face-o din nou, oricând. - Da, da.
Adică, atunci când aproape am fost concediat?
Da, a fost mare distracţie. Putem să luăm prânzul?
- Vreau să vorbesc ceva cu tine. - Da, sigur.
În regulă. Te sun eu. Jane.
De ce oare nu mă place?
- Ai prânzul aici... Atenţie! - Ce-i?
Gata, destul! Tăceţi. Bine?
A fost amuzant. Dar nu fundul meu.
Era de la birou. O crimă în Placer County.
Echipa care trebuia să ne ţină locul nu poate ajunge acolo.
Nu cred că o putem scoate pe Lisbon din chestia asta.
- Ne putem descurca noi, Cho? - Da.
Bine. Unde l-ai găsit pe tip?
A fost distractiv. Dar am terminat, bine?
Da. Te mişti grozav.
BIC. Sunt agentul Cho, el e Patrick Jane.
Rick Anaya. Şeful poliţiei din Elliston.
Mă bucur să vă cunosc. Pe aici.
Cadavrele au fos găsite într-un subsol secret,
- sub pardoseala hambarului. - Şi ce-i cu subsolul ăla secret?
Probabil construit prin anii '20
pentru ascunderea băuturii, în timpul prohibiţiei.
Tata, care a fost şef înaintea mea, zicea că erau distilerii peste tot.
Nişte copii se jucau în hambar,
au găsit chepengul, au intrat şi au găsit nişte oase.
Dacă mai staţi până la cină, restaurantul Ella de pe strada Allen
are cel mai bun chili din oraş.
Ce a zis medicul legist?
Presupune că au murit acum 20-25 de ani.
Confirmă trei cadavre.
- Ce e asta? - Pare să fie o alică.
Da, am găsit câteva sub oase.
Presupun că au căzut din trupuri, pe măsură ce s-au descompus.
Niciun tub de cartuş aici, totuşi.
Probabil că i-a împuşcat în altă parte şi a adus trupurile aici.
- Altceva? - Da, câteva chestii.
Un inel al unei clase de liceu. Cred că a căzut de la unul dintre ei.
O să verificăm. Asta e arma?
Nu, ăsta e .38. Şi s-a tras o singură dată.
Nu aici, din câte ne dăm seama.
- Vedeţi firul ăla? - De la încheietură?
Presupun că cel puţin două dintre victime au fost legate cu el.
E foarte deprimant. Am să aştept afară.
THE MENTALIST Sezonul 5 – Episodul 13
Traducerea şi adaptarea: Cornelia Nifty Subtitles Team
Simbolul lui Red John era pe un perete al hambarului?
- E ciudat. - Da.
Trebuie să fie acolo de 15-20 ani.
Mă întreb ce înseamnă asta. Jane ce a zis?
Nimic. N-a vrut să vorbească despre asta.
Toată lumea se simte la fel de rău ca mine?
Nu, dacă te simţi precum arăţi.
Eu mă simt bine.
La ce oră te-ai întors la petrecere aseară?
Puţin după ora 22:00. Nu că ai fi băgat de seamă.
Da. Tequila aia a fost criminală.
Am făcut... ceva jenant?
- Da. - Pe bune? Ce?
Bună dimineaţa. Mulţumesc pentru petrecere.
- A fost drăguţ din partea voastră. - Cu plăcere.
Dar n-am să vă iert niciodată pentru acel stripper.
Ce-am mai aflat despre cele trei victime?
Legistul zice că, probabil, au murit acum 25 de ani, deci 1988.
Am vorbit cu fabricantul inelului.
Au ajuns la un tip, pe nume Lester Bradovich,
care a fost la un liceu din Dixon.
Îl verificăm acum.
Arma găsită lângă cadavre nu e înregistrată.
Nici nu are semne că s-ar fi tras cu ea.
Dar am trimis o echipă să verifice împrejurimile hambarului.
Bună treabă. Anunţaţi-mă ce găsiţi.
Glumea, nu-i aşa?
- Că nu ne va ierta niciodată? - Nu.
Cum a fost restul petrecerii?
O tortură. Asta nu se va mai întâmpla niciodată.
- Zece ani, da? - Mai mulţi, de fapt.
Fiecare an cu tine face cât doi.
- Astea sunt de la locul crimei? - Da.
- Nu poate fi o coincidenţă, nu? - Nu există aşa ceva.
Crimele astea au avut loc cu zece ani înainte ca Red John să fie activ.
O puşcă cu alice nu a fost niciodată arma lui preferată.
Adevărat.
Ce s-a întâmplat? Cum a ajuns acolo?
Excelente întrebări. Ştii unde mă găseşti.
Am aflat ceva despre Lester Bradovich. A avut două arestări prin anii '80.
Chestii minore. Posesie de droguri, beţii şi scandaluri.
Nimic altceva după 1987.
- Rude? - Un frate în oraş.
Dar e ceva foarte ciudat. Nimeni n-a raportat dispariţia lui.
Ciudat. Tu şi Rigsby mergeţi să vedeţi ce are de spus fratele lui.
În regulă.
Aşadar, ce-am făcut aseară? Mor de curiozitate.
Te-ai suit pe masă şi ai cântat "Bohemian Rhapsody".
Îl imit destul de bine pe Freddie Mercury.
- Nu e chiar aşa jenant. - Poate pentru tine nu e.
- Gordon Bradovich? - Da?
Trebuie să vorbim despre fratele tău, Lester.
Lester? Vorbiţi serios?
Sunteţi siguri că e Lester?
Aşteptăm o ultimă confirmare de la medicul legist,
- dar suntem destul de siguri. - Nu poate fi adevărat.
Când ai vorbit ultima oară cu fratele tău?
Doamne... pe la sfârşitul anilor '80.
Deci nu l-ai văzut de aproape 25 de ani,
dar nu i-ai raportat dispariţia. Cum aşa?
- N-am crezut că a dispărut. - Nu înţeleg.
Lester avea o mulţime de belele.
Droguri şi necazuri cu legea...
Şi, când avea aproape 24 de ani, s-a alăturat unui grup.
Un pic ciudat, dar... foarte strict, foarte disciplinat.
Părea să-l fi îndreptat pe calea cea bună.
Era mai liniştit, a încetat să mai intre în belele.
Şi ce legătură are asta cu dispariţia lui?
După cam un an cu ei, a venit la tata şi la mine
şi a zis că rupe orice contact cu familia lui biologică.
Da. Grupul său a zis că asta era singura cale
prin care adevărata lui identitate se poate manifesta.
Am fost destul de răniţi.
Dar Lester era foarte convins că asta trebuie să facă.
Atunci... am vorbit ultima oară cu el.
Acum, îmi spuneţi că era mort, în tot acest timp?
Nici măcar nu ştiu ce să cred.
Cum se numea grupul?
Vision. Ba nu. Visualize.
Aţi auzit de el?
- Alo? - Teresa.
- Ray Haffner. Te căutam. - Salut, Ray. Ce este?
Mă întrebam dacă putem lua acel prânz azi,
la ora 13:00, la State House Cafe.
Sigur. Vrei să-mi spui despre ce e vorba? Sunt curioasă.
Înseamnă că planul meu funcţionează. Ne vedem acolo.
- Ce vrea? - Prânzul.
Dle Jane. Agent Lisbon.
Mă bucur să vă revăd. Jason Cooper.
Frate Cooper!
Ultima oară, te-am văzut...
când Bret Stiles tocmai dezvăluise planul tău de a prelua acest loc.
Am crezut că te prinsese în laţ, dar iată-te aici.
Generozitatea lui Bret e depăşită doar de capacitatea lui de a ierta.
Dl Stiles e aici? Trebuie să vorbim cu el.
Din păcate, Bret a fost solicitat în afara ţării, azi-dimineaţă.
Convenabil.
Dar m-a rugat să vă răspund la orice întrebare.
Vreţi să veniţi aici? Avem ceai.
Lester Bradovich aparţinea bisericii noastre.
Cred că e foarte probabil
ca cei trei pe care i-aţi găsit să fi fost membri ai acestei biserici.
- Ce te face să spui asta, dle Cooper? - Aceste crime au avut loc în 1988.
La vremea aia, Visualize deţinea ferma din Elliston.
Oricine lucra acolo era membru al bisericii.
- De ce Bret Stiles deţinea o fermă? - Avea un vis.
Îşi imagina că Visualize va controla un imperiu agricol,
bazat pe grâu, dar voia ca fiecare fermă
să se gospodărească singură, în sistemul bio.
Să-şi cultive propriile legume şi să-şi crească propriile animale.
Era o viziune grandioasă. Biserica a cumpărat şase ferme.
Şase? Toate conduse de oameni care habar n-aveau de agricultură?
Să zicem că entuziasmul a fost un înlocuitor prost al experienţei.
Toţi au eşuat, într-un an sau doi.
Lester Bradovich conducea ferma Elliston, cu încă doi...
Martin Talbot şi Allan Charney.
Asta-i tot ce ştim despre ei.
În iulie 1988, când nu mai primisem nicio veste, de câteva săptămâni,
am trimis nişte oameni să cerceteze. Au găsit-o pustie.
Am presupus că Bradovich şi ceilalţi o abandonaseră.
De ce nu ai raportat dispariţia unor persoane?
Erau oameni maturi. Nu eram părinţii lor.
Am presupus că au fugit.
În plus, am constatat, şi atunci, şi acum,
că poliţia ia foarte rar în serios plângerile bisericii, când le depunem.
Dar suntem toţi îngroziţi de ceea ce s-a întâmplat.
Vom face totul pentru a vă ajuta în anchetă.
Aveţi cuvântul meu.
Martin Talbot era mai în vârstă. Nu avea rude.
Asta explică de ce nimeni nu l-a căutat.
Allan Charney avea rude în Idaho.
Au raportat dispariţia lui, dar nu a apărut nimic.
Nu mai sunt alte informaţii despre ei.
Bine, contactează rudele lui Charney şi spune-le ce s-a întâmplat.
Visualize va trimite dosarele lor privind ferma Elliston.
Uită-te prin ele. Ar putea fi ceva util.
Bine. O voi face.
Urăsc cazurile nerezolvate. Nicio probă, niciun martor.
De unde să începem?
Nu-i chiar aşa de rău. Ştii de ce avem nevoie?
De un suspect viabil?
De un castron mare de “chili verde”. Să mergem.
Restaurantul Ella?
Cel mai bun chili din oraş, mi s-a spus.
Te rog, spune-mi că n-am venit aici pentru chili.
Sigur că nu. Am venit ca să găsim un criminal.
- Ce căutăm aici, Jane? - Uită-te în jur.
Memoria colectivă a întregului oraş se află în încăperea asta.
Tot ce s-a întâmplat în ultimii 50 de ani,
de aici vei afla.
- Poftim. - Mulţumesc.
- Vreţi lămâie la ceai? - Nu, mersi.
Doamnă, suntem de la BIC. Anchetăm câteva crime
care au avut loc în oraş cu 20 de ani în urmă.
Adică cele trei cadavre din hambar? Da, am auzit.
Victimele făceau parte dintr-un grup numit Visualize,
care deţinea ferma. Ştii ceva despre asta?
Tot ce ştiu e că au găsit trei bărbaţi morţi.
Să vă mai aduc şi altceva?
Nu, mersi. Memorie colectivă?
Pot să te întreb cine ţi-a spus despre cei trei morţi?
- Toată lumea ştie. - Da, dar cine ţi-a spus?
- Nu vreau să am necazuri. - Bineînţeles. Mulţumesc.
Patrick Jane. Sunt de la BIC.
- Cum te cheamă? - Miles MacCambridge. De ce?
- Ea e colega mea, Teresa Lisbon. - Bună.
- Înţeleg că eşti bârfitorul oraşului. - Da?
Profesor pensionar, după aspect.
Cine ţi-a spus despre crime? Vreun fost elev, cumva?
Am intrat în vreo belea?
- Posibil. - Nu.
- Juriul e afară. - Noi anchetăm crimele,
şi am fi recunoscători dacă ne-aţi spune
tot ce ştiţi despre ferma unde am găsit cadavrele.
Da. Păi, a trecut prin multe mâini. Nu e un pământ foarte bun.
Nimeni nu l-a lucrat măcar zece ani.
Dar ce ştiţi de grupul ăla, Visualize? Au deţinut ferma prin anii '80?
Da, îmi amintesc. Au renunţat.
Destul de nepricepuţi ca agricultori.
Cum se înţelegeau cu ceilalţi oameni din oraş?
- Vă amintiţi de ceva conflicte? - Cei mai mulţi tăceau din gură.
Ţin minte o singură persoană care s-a plâns despre ei...
Un fermier, pe nume Tom Crayhew.
N-aş putea să vă spun de ce era supărat. A trecut prea mult timp.
Apreciem foarte mult. Mulţumesc.
- Deci, n-am nicio belea? - Juriul e încă afară.
- Sunteţi în regulă, domnule. - Ia te uită!
Văd că mi-aţi luat în serios recomandarea.
Spuneţi-i Elenei să treacă nota în contul meu.
Nu e nevoie.
Vă rog. E o listă lungă. Distracţie plăcută!
- Nu-l placi. Ţi-a fost elev? - Da.
Era un puşti rău? Le trăgea pe fete de codiţe?
E şeful poliţiei, e destul de puternic în zonă.
Vă rog să mă scuzaţi.
Astea sunt materialele de la Visualize?
Da, mai mult scrisori de la fermă către Visualize,
cerând ajutor sau mai mulţi bani.
Iar Bradovich, Charney şi Talbot erau singurii muncitori cu normă întreagă.
Dar Visualize trimitea tot timpul muncitori temporari...
Unii membri, unii potenţiali recruţi.
De cele mai multe ori, numele lor nici nu erau înregistrate.
De cele mai multe ori?
Da, avem o singură pistă... Un tip pe nume Peter Dibuono
apare ca lucrător la fermă în anii 1986 şi 1987.
Poate-ar putea să ne spună ceva.
L-am contactat printr-un e-mail. Va veni aici să discutăm.
Bine. Tu şi Rigsby mergeţi la Elliston.
Vorbiţi cu un fermier pe nume Tom Crayhew.
Se pare că avea ceva conflicte cu ferma Visualize.
- Mă întorc într-o oră. - Unde te duci?
Să iau prânzul.
Nu, nu. Jos pălăria!
Eu n-am rezistat decât două zile ca şef al lui Jane.
Aproape m-a omorât.
Deci tu... e clar că ştii ceva ce eu nu ştiu.
Nu e chiar aşa de greu de manevrat.
Pe bune? Serios? Pentru că ştiu vreo două...
mii de persoane care nu ar fi de acord cu asta.
Aşadar... zece ani?
Oamenii tot spun asta. Nu ştiu de ce. Nu simt nicio diferenţă.
Sper că asta înseamnă că eşti pregătită pentru o schimbare.
- La ce te referi? - Plec de la BIC.
Am strâns ceva capital. Pornesc propria mea afacere.
Securitate şi investigaţii pentru clienţi de elită.
Mă întrebam dacă ai vrea să vii cu mine.
Cum să nu...
Eşti unul dintre cei mai buni agenţi din divizie. Toţi ştiu asta.
Meriţi o poziţie pe măsura talentelor tale.
Sunt flatată, Ray, dar îmi place slujba mea.
Da, şi mie îmi place slujba mea.
Mi-ar plăcea mai mult, dacă s-ar fi mărit salariul în ultimii trei ani.
California e ruinată, dacă n-ai băgat de seamă.
Nu e vorba de bani.
Ăsta e salariul de început.
Cred că-ţi vei permite jachete din piele.
Nu e vorba despre bani. Îmi place ceea ce fac.
E o slujbă bună. Munca e bună.
E vorba de muncă, sau de Jane?
El face parte din muncă.
Sigur. Voi deţineţi un record de cazuri rezolvate.
Înţeleg de ce vrei să rămâi aici.
Dar, dacă am învăţat ceva despre Jane,
e că prinderea infractorilor e un joc pentru el,
şi va renunţa, într-o zi.
Poate pentru că-l prinde pe Red John, poate pentru că... se plictiseşte.
Când se va întâmpla asta, vei fi pe cont propriu.
Te vei duce la locul unei crime în mijlocul pustietăţii, la ora 5:00,
întrebându-l pe Rigsby ce fel de poveste tristă
veţi descâlci, de data asta.
Asta vrei cu adevărat?
Fiindcă eu cred că meriţi mai mult.
Mai gândeşte-te.
Dle Crayhew?
Dle Crayhew, suntem de la BIC. Deschide, te rog!
N-am să mă las intimidat!
Pune arma jos.
Nu puteţi obliga un om să-i dea cezarului
ceea ce el nu vrea să-i dea.
- Ce? - Domnule, oricare ar fi problema,
o putem rezolva. Doar lasă jos arma.
Impozitul federal pe venit e ilegal,
conform amendamentului al cincilea din Constituţia SUA,
- şi nu-l voi plăti! - Domnule, nu suntem de la fisc.
- Aşa zici tu. - Nu avem nimic de-a face cu taxele.
Vrem să vorbim despre nişte crime de la o fermă din apropiere.
Nu sunteţi agenţi federali? N-aţi venit să strângeţi bani?
Nu, domnule. Suntem de la BIC.
Acum, pune arma jos. Fă-o acum!
Da, îi ţin minte pe clovnii de la Visualize.
Pământul ăla de lângă al meu. Au distrus orice au atins.
- Plus că erau şi hoţi. - De ce hoţi?
Mi-au furat apa. Aveam un pârâu care trecea pe acolo.
L-au deviat prin câmpul lor, de parcă eu nu observam.
Aşa că mi-am luat puşca şi m-am dus să stau cu ei de vorbă.
Le-am spus idioţilor să nu-mi mai fure apa,
iar unul dintre ei a scos un pistol.
Am crezut c-o să ne împuşcăm chiar atunci.
- Mai ţii minte ce fel de pistol era? - Nu.
Vreunul dintre ăştia... te-a ameninţat?
Ăsta a fost.
Era foarte furios. Avea privirea aia... Gata să atace.
Chiar am crezut c-o să-l împuşc pe loc. Dar n-am făcut-o.
N-am făcut-o. Jur pe Dumnezeu!
Totuşi, nu-l condamn pe ăla care l-a împuşcat.
Aţi aflat cum se purtau cu animalele lor?
Nu. Cum?
Le torturau, pur şi simplu.
Chestii anormale. Ritualuri satanice.
Pe bune? Eşti sigur?
Dacă nu mă credeţi, vorbiţi cu veterinarul.
Îi acuza tot timpul de felul cum îşi tratau animalele.
- Era gata să-i reclame autorităţilor. - Şi cum se numeşte veterinarul?
Cred că e pensionară acum.
Preston. Asta e.
Bună, Lisbon.
O să mă mai laşi vreodată să intru acolo?
- Cum a fost prânzul? - Minunat. Haffner mi-a oferit o slujbă.
Zău? Ai de gând s-o accepţi?
În momentul ăsta, încep s-o iau în considerare.
Vino. Trebuie să vorbim cu veterinarul.
Asta e pentru Doug.
- Dr. Ellen Preston? - Nu, eu sunt...
Dr. Preston e mama mea. Eu sunt Holly Preston.
Holly. Te porţi frumos cu câinii.
Mersi. Ar trebui.
Sunt cu ei toată ziua. Conduc un adăpost pentru câini.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Suntem de la BIC.
Vrem să-i punem nişte întrebări mamei tale.
E vreo problemă?
A fost diagnosticată cu Alzheimer, acum vreo opt ani.
Încă mai răspunde, dar nu prea mai poate să stea de vorbă cu oamenii.
- Îmi pare rău. - Nu trebuie.
- Pare liniştită. - Este... în general.
Probabil ai aflat că am găsit trei cadavre, la o fermă din zonă.
Acum 25 de ani, ferma era proprietatea
unei biserici numite Visualize. Asta îţi spune ceva?
Am auzit de ei. Au produs un fel de agitaţie.
Salut, micuţule. Cine-i băiat bun?
Da. Îi place asta. Îţi place asta?
Despre asta voiaţi să vorbiţi cu mama?
Am auzit că era îngrijorată de felul în care erau tratate unele animale.
Voiam doar să ştim despre ce era vorba.
Era un zvon că ei făceau ritualuri satanice.
- Cum? - Am auzit că ar fi putut acţiona
în anumite moduri nefireşti.
- Aţi vorbit cu Tom Crayhew? - De ce? Ţi se pare c-ar fi vorbele lui?
Exact ale lui.
Mi-aş aminti, dacă mama ar fi crezut că se întâmpla aşa ceva.
Nu a fost niciun ritual.
Cred că mama îşi făcea griji că ferma se ducea de râpă.
Oamenii sacrifică animalele, dacă o fermă se duce de râpă.
- Te-ai dus vreodată acolo? - Nu.
Aveam 16 ani şi mă interesau băieţii atunci.
Nu mă duceam la fermă cu mama, dacă puteam evita asta.
Păi, toate titlurile academice sugerează
că te mai interesa şi altceva, în afară de băieţi.
Poate, uneori, dar asta a fost cu mult timp în urmă.
Asta a fost tot ce voiaţi să ştiţi?
Da. Mulţumesc pentru timpul acordat.
- Jane. - Da. Cine e cuminte?
E cuminte? E foarte cuminte.
- Jane? - E foarte cuminte.
- Agent Van Pelt? - Da?
Sunt părintele Peter Dibuono. M-aţi chemat aici?
Evident, n-am mai făcut parte din Visualize de ceva timp.
Dacă m-aş putea întoarce la vremea când eram mai tânăr,
aş spune că timpul petrecut cu ei
a fost o primă etapă al unui lung periplu spiritual.
Şi dacă n-aţi fi fost aşa?
Am fost un golan stupid care nu ştia mai multe.
Bret Stiles spune multe lucruri care sună bine,
dacă nu crezi că sunt prea dure.
Unele lucruri pe care le spune sunt logice, totuşi.
Da. Şi e un sâmbure de adevăr în fiecare minciună bună.
Toate astea care vorbesc despre sine pot fi foarte seducătoare.
Nu e doar seducător. Ce e rău în a dori să devii
cât se poate de puternic?
Dacă erai o persoană bună, te-ar fi făcut să devii una şi mai bună.
Depinde cum o priveşti, cred.
Voiai să mă întrebi despre ferma Elliston?
Ai lucrat acolo, nu-i aşa?
Nu, am condus-o. Din 1986, până la sfârşitul anului 1987.
A fost o perioadă de nebunie.
O presiune imensă de la Visualize, pentru a face locul ăla să meargă.
Dar nu aveam oameni şi nici experienţă.
Şi de aceea l-au adus pe Bradovich ca s-o preia.
- Lester Bradovich? - Lester era un credincios adevărat.
Lucra cu oamenii din greu, 18-20 de ore pe zi.
Nimeni nu a rezistat prea mult timp, în afară de el, Talbot şi Charney.
După ce am plecat, am auzit, doar ca un zvon,
că Lester le dădea oamenilor droguri,
ca să-i ţină la muncă, atunci când erau obosiţi.
- Ce fel de droguri? - Nu ştiu.
Metamfetamină, cred.
Probabil că era disperat, întrucât erau atât de mulţi foşti dependenţi
în biserică, la vremea aia,
încât Visualize era foarte strictă cu drogurile.
Dacă nu putea lua drogurile de la biserică, de unde le lua?
Habar n-am.
Părinte Dibuono! Sunt Patrick Jane.
Agenta Van Pelt mi-a spus că ai lucrat la ferma Elliston.
- Aşa e. - Pot să-ţi arăt ceva?
- Ştii ce e asta? - Sigur. Da, am văzut asta.
Când?
La câteva luni după ce-am părăsit ferma, m-am întors într-o vizită,
şi atunci am văzut-o.
Talbot a zis că a făcut-o un puşti care lucra la fermă.
- "Un puşti"... Doar asta a zis? - Da. Un puşti.
- Câţi ani avea Talbot? - 50 de ani şi ceva?
Deci, oricine sub 30 de ani putea fi "un puşti".
L-am întrebat pe Talbot ce însemna faţa aia zâmbitoare.
A zis: "ce înseamnă orice lucru?"
Dar a zis-o cu o expresie răvăşită pe faţă.
Era o vibraţie neplăcută în locul ăla.
Malefică.
N-am stat mai mult de-o jumătate de oră acolo,
şi nu m-am mai întors niciodată.
Şi n-ai mai văzut imaginea aia niciodată, nicăieri, de atunci?
Nu. Dar am fost plecat mult din ţară.
Ca misionar. În America Centrală.
E ceva important, dle Jane?
Nu. Deloc. Mulţumesc pentru timpul acordat.
Când s-au petrecut crimele,
Bradovich îi forţa pe muncitorii de la fermă cât putea de mult.
Fura apa de la fermele învecinate
şi totuşi nu putea face ferma să producă.
Dar cum au dus toate astea la uciderea celor trei?
L-am verificat pe Crayhew.
A petrecut un timp cu miliţia de extremă dreapta, prin anii ’80.
Şeriful districtului crede că tot mai are multe arme la fermă.
Nu m-ar surprinde.
Ce-au făcut criminaliştii care au cercetat ferma?
Au găsit ceva?
- Deocamdată nimic. Încă mai caută. - Fii cu ochii pe ei.
Mă interesează drogurile despre care vorbea bunul părinte.
A zis că e doar un zvon.
Dacă Bradovich îi punea la muncă nonstop,
pariez că aveau nevoie de ceva substanţe de ajutor.
Şi dacă nu le primea de la Visualize, atunci de unde le lua?
Cine ştie?
Toţi cei care ar fi putut să ne spună sunt morţi.
Nu toţi.
Nu.
Nu-mi amintesc de niciunul dintre ei.
Normal, aveam doar... 17 ani, pe atunci.
Puţin probabil să fi cunoscut băieţi din ăştia.
Şi cum se vindeau droguri în 1988, n-aş putea să vă spun.
Încă nu erau prinşi traficanţii de droguri.
La biroul tău s-ar găsi înregistrată vreo arestare pentru droguri, de atunci?
Multe dintre dosarele vechi au fost arhivate.
Sunt într-un depozit din Fresno.
Pot trimite pe cineva să se uite, dar ar dura ceva timp.
Ai putea face asta.
Sau ai putea doar să ne spui ce droguri le vindeai tu.
Poftim?
Vindeai droguri pe-atunci, nu-i aşa? Şi erau şi clienţi.
De unde v-a venit ideea că vindeam droguri?
Eşti foarte indulgent. Eşti corupt.
Ai pretins că nu-l cunoşti pe Bradovich, dar e clar că l-ai recunoscut.
Ştiai că vom vorbi despre droguri.
- De ce-ai minţi că n-ai vândut? - Nu voi suporta aşa ceva, pricepeţi?
Dacă ne ascunzi informaţii în timpul anchetei,
se consideră ca obstrucţionare a justiţiei.
Ţi se va lua insigna pentru asta.
Ai putea fi nevoit să începi să plăteşti acel “chili verde”.
Poate că am vândut ceva droguri în liceu.
Mulţi au făcut asta. Nu era mare lucru.
Şi, apropo, sunt destul de sigur
că termenul de prescripţie a expirat deja.
I-ai vândut droguri lui Bradovich?
Rămâne între noi asta, nu? Ca de la poliţist la poliţist?
Şefule...
Căuta metamfetamină, ca să-şi ţină oamenii la muncă.
I-am vândut ceva.
Dar imediat, s-a întors şi a cerut mai mult.
Mult mai mult.
Nu aveam cantitatea pe care o voia,
aşa că l-am pus în legătură cu câţiva tipi din Stockton.
Nişte indivizi fioroşi. Poate că ei i-au ucis.
O să avem nevoie de numele lor.
Doi dintre traficanţii pe care ni i-a dat Anaya sunt morţi.
Al treilea e condamnat la moarte în Texas.
Am sunat la direcţia penitenciarelor să văd dacă-l pot interoga.
Ţii minte glonţul care lipsea din arma găsită lângă cadavre?
În sfârşit l-au găsit.
Era îngropat în pământul din faţa hambarului.
Ca şi cum cineva ar fi tras în pământ.
- Unde în faţa hambarului? - Chiar în faţa figurii pictate.
Deci, ce părere ai? Să merg în Texas să vorbesc cu tipul?
Absolut, bate tot drumul până în statul “Lone Star”.
Dar cred că pot rezolva cazul mai repede.
Cum?
Adu-i pe toţi cei pe care i-am interogat la restaurantul Ella,
- mâine dimineaţă la prima oră. - De ce la restaurant?
Pentru cafea, desigur.
- Salut, Ray. - Bună. Doar treceam pe aici.
Să văd dacă te-ai mai gândit la oferta mea.
Cred că ştii deja răspunsul meu.
- Ratezi o ocazie foarte mare. - Sunt convinsă.
- Cum merge cazul? Aţi mai avansat? - Facem progrese.
Aţi aflat ceva din documentele trimise de Cooper?
Nu prea multe.
Ray, numele lui Jason Cooper nu e pe tabla aceea.
Şi?
De unde ştiai că el ne-a trimis documente?
Probabil că mi-a spus cineva din echipa ta.
Nu ştiam decât eu şi Jane.
Ţi-a spus cineva de la biserică?
Ray? Eşti membru al bisericii Visualize?
Adevărul e că sunt.
Nu prea vorbesc despre asta.
Oamenii au tendinţa de a interpreta greşit...
- Aşa cum faci şi tu acum, cred. - Nu e adevărat.
- Serios? - Nu.
Am fost un puşti debusolat. O luasem pe o cale greşită,
iar unii oameni de la Visualize şi-au manifestat interesul
de a mă ajuta să mă îndrept.
Nu cred că Bret Stiles e Dumnezeu.
Doar se întâmplă să spună nişte lucruri în care cred.
Banii pentru finanţarea agenţiei tale... vin de la Visualize?
O parte, nu toţi.
Teresa, nu te mai uita la mine de parcă m-aş fi transformat în robot.
Tot eu sunt.
Exact la timp, Lisbon.
Bună dimineaţa, Jane. Frumoasă petrecere.
- Pot să iau şi eu nişte cafea? - Nu. E doar pentru suspecţi.
- Poftim? - Pentru cine?
- Ce ai spus? - Exact.
Vă aflaţi toţi aici
pentru că unul dintre voi i-a ucis pe Lester Bradovich,
Martin Talbot şi Allen Charney.
De ce aş ucide trei membri ai bisericii mele?
Pentru că ferma se ducea de râpă, iar Bret Stiles nu voia asta.
Dar poate nu ai fost tu.
Dl Bradovich era furios pe fratele lui pentru că-şi abandonase familia.
Chiar dacă eram, de ce i-aş fi omorât pe ceilalţi doi?
Cine ştie cum gândeşte un maniac criminal?
Maniac criminal?
- Aveam 16 ani, dle Jane. - Da, dar mama ta era adultă
şi era furioasă pe fermieri, pentru felul cum tratau animalele.
Vorbeşti serios, când spui că mama i-a ucis pe oamenii ăştia?
Ai dreptate. Poate a fost preotul.
Era furios, pentru că fusese înlocuit ca şef al fermei.
Nu, nu eram.
Atunci, mai sunt fermierul furios şi şeful poliţiei.
Oricum, sigur a fost unul dintre voi, şi vom afla imediat care anume.
Dar, mai întâi... mai vrea cineva cafea?
Nu.
- Nu! Nu! - Mamă! Mamă!
- Nu, nu, nu. - Mamă... Mamă, linişteşte-te.
Ce-a păţit? De ce e aşa supărată?
Recunoaşte simbolul. Era unul la fermă.
- Cel de pe peretele hambarului? - Exact.
- Şi ea ştie ce s-a întâmplat acolo. - Vrei să spui că ea e criminala?
Va trebui să-i punem mamei tale nişte întrebări.
- Nu. Nu puteţi. - Dră Preston, nu ai de ales.
- Nu va înţelege. - Va trebui să încercăm.
- Haide. O vom trata corespunzător. - Nu. Nu a fost ea.
Eu am fost.
Te-ai gândit că eu am fost, când ne-am cunoscut, nu-i aşa?
M-am gândit că e posibil.
O femeie tânără, cu mari realizări, care ajunge la un adăpost de câini...
Sugera că s-a întâmplat ceva rău, de-a lungul timpului.
Da. Sună destul de corect.
Mama era îngrijorată de ferma Visualize.
Mergeam cu ea, când a făcut o vizită în zonă.
Şi a zis că vrea să-i controleze,
să vadă ce se petrece.
Plouase în ziua aia...
Pământul era ud.
Tu rămâi aici. Va dura doar un minut.
Următorul lucru pe care-l ştiu e că am auzit pe cineva ţipând.
- Nu-mi spune mie ce să fac! - Astea sunt legile.
- Nu-mi pasă de nicio lege! - Legi care spun că acest animal
trebuie să fie hrănit şi îngrijit!
Şi, dacă nu ai grijă de el, îţi voi face raport!
Ar trebui...
Vrei să am grijă de el? Foarte bine! O să am grijă de el!
Părea nebun. Scos din minţi.
Era sub influenţa drogurilor.
Era nedormit de săptămâni întregi. Era scos din minţi.
Ce s-a întâmplat după aceea?
Ticălosule!
Mamă!
Am crezut că o va omorî pe mama.
Trebuia să fac ceva.
Las-o în pace!
Nu înţeleg...
Unde erau Charney şi Talbot? Cum au fost împuşcaţi?
Nu ştiu.
Cum aşa?
Nu ştiu nimic despre ei, jur. Eu...
- Nu am fost eu. - Ce n-ai fost?
Holly?
Ce s-a întâmplat când ai ascuns trupul?
Mama era sigură că aş putea ajunge la închisoare.
Şi nu putea accepta asta. Nu voia să lase să se întâmple asta.
Ştia că hambarul are un subsol.
Şi ne-am dus acolo.
Şi atunci i-am găsit pe ceilalţi doi.
Cadavrele lui Talbot şi Charney erau deja acolo?
Cred că erau ei.
Ai mai văzut şi altceva? Orice altceva?
Nu. După ce am lăsat trupul,
am ieşit de acolo cât am putut de repede.
Am avut o senzaţie...
Că mai era cineva acolo cu noi.
Cineva ne urmărea.
- Ai o clipă liberă? - Sigur.
Se pare că Holly Preston va fi acuzată doar de omor prin imprudenţă.
Adevărat?
Le-am sugerat asta procurorilor şi au fost de acord.
- Pe bune? - Ea a declarat că a fost autoapărare,
şi am crezut-o. Îşi va ispăşi pedeapsa.
Trei oameni au fost ucişi.
Ea l-a ucis doar pe unul, şi a fost în autoapărare.
Asta a spus ea.
Obişnuieşti să-i crezi pe asasini pe cuvânt?
Eu o cred.
Ţi-a cerut cineva de la Visualize să vorbeşti cu mine?
Fiindcă n-ai mai venit niciodată în biroul meu,
să-mi pui întrebări despre arestările mele.
Da, poate am primit nişte telefoane. Poate-am aflat de o oarecare îngrijorare
că ai făcut presiuni pentru o condamnare mai uşoară,
fiindcă victimele erau din biserică şi poate tu nu agreezi biserica.
Nici vorbă!
Ai fi dispusă să soliciţi o acuzare pentru omor,
- să vorbeşti din nou cu procurorii? - Nici vorbă!
Bine. Trebuia să încerc. Îţi mulţumesc că m-ai ascultat.
Am auzit de trucul lui Jane.
Cum a făcut să apară acel simbol pe masă?
Suc de lămâie. Cerneala invizibilă a copiilor.
Căldura de la cana cu cafea a făcut-o să apară.
Suc de lămâie. Desigur.
Ray... Ai zis că ai aderat la Visualize când erai adolescent.
- În 1988, aveai vreo 21 de ani? - Da, cam aşa.
Te-au trimis vreodată să lucrezi la ferma Elliston?
Ai fost acolo?
Lisbon, suntem încă prieteni, aşa-i?
De ce m-ai întreba asta?
- Lisbon. - Bună, Jane.
- Care-i treaba? - Aveam ceva să-ţi spun,
dar m-am săturat. Ori mă laşi să intru, ori...
- Ori ce? - Nu ştiu, dar n-o să-ţi placă.
Suntem parteneri, sau ce?
Intră, colega.
Ce voiai să-mi spui?
Visualize refuză categoric să ne lase să vedem
listele membrilor din 1988, sau din anii anteriori sau ulteriori.
Şi, întrucât e o organizaţie religioasă recunoscută,
niciun judecător nu ne va da un mandat.
Dacă Red John a fost membru Visualize, în 1988, nu vom şti niciodată.
Nu mă surpride. N-are importanţă.
Ştim că Red John a fost la ferma Elliston, în 1988.
E un uriaş pas înainte, Lisbon. Uriaş.
Cum aşa?
Mi-am amintit toate numele celor 2.164 de oameni
pe care i-am cunoscut şi am dat mâna cu ei,
de când Red John mi-a ucis familia.
Poate mi-au scăpat câţiva, dar nu mulţi.
807 dintre ei erau femei.
Şi Red John, probabil că nu e femeie.
Alţi 949 erau bărbaţi pe care i-am întâlnit întâmplător
şi n-am mai auzit de ei de atunci.
Mai rămân 408 nume.
Şi ferma Elliston va exculde un întreg grup de aici.
Mă apropii, Lisbon. Mă apropii foarte mult.
Spune-mi câteva nume.
Trebuie să fie unele în fruntea listei.
Desigur. Sunt unele nume interesante.
Spune-mi!
Traducerea şi adaptarea: Cornelia www.niftyteam.ro